Hej! Välkommen till "Can You Hear Me?"
Din källa till allt om Tucker Crowe.
Om du är här är du nog redan ett fan av Tuckers musik.
Men om du bara är Crowe-nyfiken-
- eller om du klickade på länken av misstag-
- låt mig få presentera dig för en av de mest banbrytande-
- och ändå osjungna figurerna i alternativrocken.
Även om Tucker började skriva låtar i de tidiga tonåren-
- kom hans riktiga genombrott när han 1993 släppte albumet "Juliet".
På collegestationer gick det bra, men i övrigt slog det inte igenom.
På Top Heartbreak Albums-listan på rollingstone.com-
- hamnar det bara på plats 43. Vilket är ett skämt.
"Juliet" är helt enkelt ett mästerverk.
Tucker skrev det efter en stormig kärleksaffär med Julie Beatty-
- modell och stående inslag i Los Angeles demimonde.
Slutet på deras korta romans-
- både inspirerade honom och krossade hans själ.
I juni samma år, alltså 1993-
- gjorde Tucker en spelning på The Pit i Minneapolis i USA-
- som skulle visa sig bli hans sista framträdande.
Han sågs senast lämna herrtoan efter sitt första set.
Tucker ställde in alla spelningar och har aldrig framträtt igen.
Detta kort som togs 2014-
- sägs vara Tucker på sin fårfarm i Pennsylvania.
Fast dess äkthet har debatterats väldigt.
Mr Crowes verkliga vistelseort förblir ett mysterium.
Klicka på Mysterium-länken här på sidan...
Det är konstigt att skriva detta till en främling jag aldrig möter.
Och om vi skulle mötas, skulle du se det alla andra ser?
Jag ser kanske ut som en trevlig engelsk dam i en praktisk kofta-
- men numera är det ett tunt skal som har börjat spricka.
Om du hade bott i Sandcliff i nästan 40 år så hade du förstått.
Jag flydde till London en gång och läste konsthistoria.
Men jag kom hem när pappa blev sjuk.
Han drev det lokala historiemuseet tills han glömde sitt eget namn.
Jag har drivit det sen dess genom en "tillfällig anställning".
- Har Ros inte kommit än, Annie? - Nej, men jag fixar det. Tack, Katie.
Min syster Ros kan intyga-
- att det kan vara svårt att hitta en likasinnad partner här.
Vad? Hon är het. Hon har en fast kropp.
Så när den här killen flyttade till stan för 15 år sen-
- för att föreläsa om amerikansk film och den alienerade mannen-
- så var det rätt coolt. Jag blev kär och det snabbt.
På den tiden babblade vi om filmer, böcker och musik.
Han lyssnade faktiskt.
Nåja... ibland. Nu härskar hans besatthet över mitt liv.
Det står nu klart att han hela tiden har varit kär i en annan man.
Inte så, men lika uppslukande och ärligt talat jättejobbigt.
Nej. Skickade jag inte en artikel om det förra veckan?
Han leder en grupp med 200 medelålders män-
- som dekonstruerar sin idols musik och försöker lösa hans mysterier.
Det är en jätteintressant teori...
som jag har hört tusen gånger.
- Annie. Det här är Carly. - Hej! Jätteroligt att träffa dig.
Visst är hon fantastisk? Hon är äldre än hon ser ut.
Kom in.
Hur träffades ni?
Det är lustigt, för jag gick på gatan och såg hennes ansikte och bara:
"Jag måste prata med henne!" Sen fick jag inte hennes mobilnummer.
Men jag snodde hennes mobil, la in mitt nummer och sen har vi messat.
- Kakan är utsökt, förresten. - Otroligt att man kan äta de här.
Min kille är bagare.
- Exkille. - Mitt ex. Han kommer inte tro mig.
- Har ni barn? - Nej, det strider mot Duncans tro.
- Ros, hon skojar. - Det gör hon faktiskt inte.
Annie och jag bestämde för länge sen att barn inte var vår grej.
Förlåt, jag bara... Huvudsaken är att vi är lyckliga som vi har det.
För vem vill sätta barn till den här jäkla världen?
- Eller hur? - Fy fan för barn.
Alla sidor av civilisationen har urartat helt. Men undantag för tv.
- Tv är bra. - Ja, folk tittar på tv, va?
Världen behöver inte fler barn.
Vi fattar det.
Ros sa att du gillar en gammal rockmusiker. Tucker Crowey...?
- Tucker Crowe. - Har jag aldrig hört. Vem är han?
Var ska jag börja?
- Låt mig spela lite av hans musik. - Tråka inte ut henne med bilderna.
- Var Juliet hans flickvän? - Hon hette bara Julie.
Jag ska introducera dig. Kom hit.
Är du redo?
- Det där är han. - Wow. Han är så snygg.
Tack.
- Vad i helvete är det där? - Minns du hajen på stranden det året?
- Nån sparade ögat. - Varför?
- Titta där. - Det är otroligt fängslande.
Är det allt du har till utställningen? Sorgliga gamla foton?
Se hur de poserade. Undrar vad som hände med dem.
Det är ett väldigt starkt ögonblick.
Begick de mordet innan eller efter de gick till stranden?
Det här är bönderna. De är som soldater.
- De får bara flyttas en ruta fram. - Hur blir man kung då?
Ja, hur? Till och med David Simon motsatte sig etiketten "dickensk".
Det finns detaljerade skildringar av alla samhällsskit-
- men ingen "snäll farbror" tittar in för att berätta för dem-
- att Wallace helt oväntat har blivit rik.
Godhet belönas inte på gatorna. Moralisk klarhet existerar inte.
Till säsong 2 har jag gjort en ordlista.
För vissa av er har klagat, nej, gnällt om den svåra ordboken.
Förhoppningsvis hjälper detta er.
"5-0": Polisen eller "po-lis".
"Shorty": Vacker kvinna eller en liten flaska sprit.
Hej. Ursäkta. Jag har ett par frågor om grekiska tragedi-paradigmen.
Jag har kontorstid på måndag. Vi kanske kan diskutera det då.
Jaha? Ja, förlåt... Jag är faktiskt inte student.
Jag har precis börjat undervisa här och har suttit med på olika kurser-
- för att försöka se hur proffsen gör det.
- Välkommen. - Tack. Gina.
- Det med grekiska tragedier... - Just det, ja.
Min poäng var att karaktärerna redan är bundna av sina öden.
Som Antigone. Eller Medea.
Måste jag läsa Antigone för att förstå "The Wire"?
Nej, men det hade inte skadat.
"Tänkte att du ville höra det här. Demolåtar till ett visst album"-
- "av särskilt intresse för dig."
Jävlar.
Jag kom nyligen på min egen kurs. Kropp, drama och katarsis.
- Healing genom rörelse. - Dansterapi.
Nej, inte dans. Rörelse.
Helt annorlunda. Jag vet inte hur jag tänkte.
Jag älskar dans. Jag är dansare och är fortfarande dansare.
Jag kommer att låta töntig, men jag säger det ändå.
Jag tror på konstens kraft.
Jag tror att kreativitet kan förändra människors liv.
Det är jävligt uppfriskande. Hoppas bara du inte har hamnat fel.
Nästa Bob Dylan kunde spela där. De ser inte upp från sina sudokus.
Hej! Förlåt att jag är sen. Jag hade ett fakultetsmöte.
- Du har lagat mat, ser jag. - Jag värmde bara maten från i går.
Eller jag försökte. Den där pannan var helkass.
- Varför har du inga kläder? - Jag köpte en klänning på nätet.
Sen gick den här igång och jag rusade ner hit.
Du uppför dig jättekonstigt.
- Gör jag? - Ja. Har du en man där uppe?
- Det vore nåt! - Vad lyssnar du på? Nej, säg inget.
Är det Radio Tokyo-inspelningen?
Ja. Spelade han "Twentieth Call of the Day" då?
Nej, stäng inte av. Sänk inte. Jag vill gissa.
Nej, låt mig förklara. Jag vill inte att du blir arg.
Tyst nu. Jag vill placera den...
Det är ju helt klart "Twentieth Call of the Day", men varifrån?
Jag kan inte placera den.
- Okej, jag ger upp. Vad är det? - Det heter "Juliet, Naked".
Inget album heter "Juliet, Naked".
Nån hittade väl demolåtarna till "Juliet"-
- och skickade dem till dig i ett paket med ett brev.
Det är från Lucas på skivbolaget. Det är adresserat till mig.
- Men du har öppnat det. - Annars ligger posten kvar i veckor.
- Sen lyssnade du på det före mig? - Förlåt. Jag sa förlåt.
Åh, Annie. Du... du måste... Jag måste lyssna på det själv.
- Det stinker svek här. - Förlåt. Jag ville inte göra dig arg.
Din jävel!
Din jävel...
Svin!
Vem använder D-batterier? Varför har vi aldrig batterier?
Jag köper miljarder batterier! Du använder dem, men köper inte nya.
Sluta säga batterier! Herregud. Jag har batterier. Jisses.
Där.
Jag är ledsen. Det är så småaktigt, så dumt.
Vad spelar det för roll vem som hör det först?
Jag är också jätteledsen. Jag har så dåligt samvete.
Jag borde ha varnat dig för att det var så trist. Jag sa inget.
Trist?
Det är väl intressant om man har hört slutversionen, men...
- Vad tycker du? - Vad jag tycker?
Jag tycker att det är ett jävla mästerverk, Annie. Trist?
- Du kan inte mena allvar. - Vad mer är trist enligt dig?
"Sopranos"? "Hamlet"? Milda matilda...!
Det är historia som jag ska skriva.
Det är trista versioner av låtar som du har hört en miljon gånger.
Det är stort för mig att det har hänt.
Efter att det blev känt vill jag inte umgås med en som inte förstår det.
Jag vill umgås med människor som förstår det.
God morgon. Hej.
Det är rätt vilt på forumet nu på morgonen.
- 157 kommentarer. Vill du ha te? - Sa du nåt?
Reaktionen på min recension har varit otrolig.
Om jag inte skickar filer till killarna snart så mördar de mig.
158. En ny. Och en lång.
"Relic Master" kallar hen sig.
Hen påstår sig redan ha hört albumet.
Det tvivlar jag på. Få se vad hen... "Juliet, Naked är klart avskalad."
"Ett flagrant försök att pressa ut lite mer pengar ur en död karriär."
- Du och han lär komma bra överens. - Hon.
- Nej, inte många kvinnor besöker oss. - Det är en kvinna.
Okej.
- Jaha, jag fattar. - Vad ska du göra?
Ska du banna eller blocka mig för att jag inte tycker som du?
Nej, det strider mot reglerna. Alla har rätt till sin åsikt.
Hur fel man än har.
Bara man är hövlig får man skriva vilken skit som helst.
- Åh, Annie! - Vad?
- Jag hade ju rätt till min åsikt. - Men "håglös"? "Kraftlös? "Slapp"?
Jag skjuter mig i käften om jag måste prata mer om Tucker Crowe i dag.
Jag fattar inte. Hur kan låtskisserna vara bättre än den färdiga produkten?
Hur kan nåt halvdant vara bättre än när det är genomarbetat?
- Jag håller med. - 18 andra håller med mig. Titta.
"Bra sagt, Relic Master." Va?
Jag var mycket tydlig utan att mobba eller vara dryg.
Jävlar! Borgmästaren är här.
Jag fattar inte. Det är inte det vi pratade om.
Jag tänkte att vi skulle berätta om sommaren genom vanliga människor.
Titta till exempel på den här bilden.
Tror du att folk vill betala för att se andra människors kort?
Låt henne tala klart. Hon har ett helt koncept.
Ros, det är okej. - Låt mig få förklara tydligare...
- Det här får folk att prata. - Ett hajöga?
Er far älskade det här. Han visste vad Sandcliffbor ville se.
- Och Annie hjälpte honom hela tiden. - Ros, det är okej, jag klarar mig.
Utan henne hade museet varit stängt.
Det här är inte vad det skulle vara. Sommaren-64, värmebölja.
Rockkonserter, bingobranden.
Jag har affischen till Rolling Stones konsert på ABC med deras autografer.
Det är det jag menar. Förstår du? Okej, bara Bill Wyman skrev på.
Bingo. Helt rätt. Jag kunde inte ha förklarat det bättre själv.
Allt gott. Tucker Crowe.
PS. Folket på den där sajten verkar rätt skumma.
Så jag vore tacksam om du inte ger dem min adress. Tack.
Annie!
- Ja. Jag fattar. - Bra.
Bra.
Det är väl inte verkligen du?
- Vad sägs om varmkorv då? - Tja, jag och du gillar varmkorv.
- Lizzie gillar nog inte varmkorv. - Jag har glömt vem Lizzie är.
- Hon är din syster. - Jo, men varför är hon min syster?
- För att ni har samma pappa. - Är du hennes pappa också?
- Som du är Coopers och Jesses pappa? - Bingo.
- Vem är hennes mamma den här gången? - Hennes mamma är Natalie.
Natalie hos skolsystern? Hon är snäll.
Nej. Natalie från London i England.
Lizzie växte upp i London och nu ska hon läsa på college här i krokarna.
- Varför gillar hon inte varmkorv? - En del anser det fel att äta kött.
Ja, det är verkligen jag.
Fast hur ska jag bevisa det för dig? Kanske så här...
Jag såg inte Guds ansikte i en toastol i Minneapolis.
Jag har inte i smyg gjort R och B-album med Lauryn Hill.
Jag har inte 200 timmar material ett skjul, som fansen verkar tro.
Min gitarr har faktiskt inte lämnat sitt fodral på åratal.
Jag bor i garaget bakom huset där min son Jackson bor med mitt ex.
Kan du ge den här till din mamma?
- Vad är det här? - En check. Det är lön.
- Men du gör ju inget. - För nåt jag gjorde för länge sen.
Jag ska inte köpa nåt för den. Ta den bara. Tack.
Jacksons mamma har låtit mig bo här gratis de senaste åren.
Så jag är skyldig henne massor.
Förståeligt nog så irriterar jag henne.
- Hej då! - Hej då. Ha så kul.
Om jag inte var jag hade jag fått mig att låta mycket mer sympatisk.
Så... ja, det är jag.
Berätta om dig själv. Vad är din historia?
Tack, men jag har hört nog om Tucker Crowe för att räcka 20 liv.
Jävlar. Äh, vad fan.
Käre Tucker, eftersom vi visar oss från våra sämsta sidor-
- skriver jag detta från mitt kontor bevakad av en inlagd död hajs öga.
Det är dragplåstret i min utställning om sommaren-64.
En sommar då inte mycket hände, utom att den döda hajen strandade.
Men det var en ursäkt för att ge min oanställningsbara syster jobb.
- En ny redan? Hon är gift, va? - Hon kontaktade mig på Facebook.
- Hon ville snacka minnen. - Tog du det som en flört?
Vi slutade med att hångla på puben och hon älskade det.
- Fast på hemvägen blev hon skum. - Ja, antagligen på grund av sin man.
Du ska se hennes statusar. Hon, Gary och barnet-och alla ler.
Inget skriker "förtryckt lebba" som att ha man och två barn, va?
- Jag vet inte om du har rätt. - Jag tänkte skriva allt i ett mejl.
Men sen tänkte jag skriva ett brev för hand, för det är mer personligt.
Jag kunde lägga det i hennes brevlåda.
Menar du allvar? Gör inte det.
- Jag kanske ska fiska upp det då. - Har du redan gjort det?
Fan, vad dum du är.-Ett ögonblick! - Varför dras du in i sånt här?
Kom in!
- Kan du kolla igenom det här, Annie? - Ja.
Du sa att sanningen om dig är en besvikelse.
Du har åtminstone ett förflutet att leva upp till.
- Ska jag sätta orange här? - Det bestämmer du. Vad tycker du?
Några kreativa lämningar som bevisar att du fanns.
Men om du vill se gamla hajdelar är det bara att hojta till.
Högaktningsfullt... Vänliga hälsningar...
Bästa... hälsningar. Annie.
- Tucker. - Lizzie. Hej.
- Hur var din resa? - Punktlig.
- Det här är Jackson. - Hej, Lizzie. Jag är din bror.
- Halvbror, faktiskt. - Så... Du har förändrats.
Sen jag var nio? Ja.
Kan jag... kan jag ta dina väskor?
Du vill...? Ja, kanon. - Här har du, kompis.
Ja, hoppa in i framsätet. Vill du ha kaffe? Vill du ha...?
- Nej, jag är nöjd. - Du är nöjd? Jag är också nöjd.
- Lizzie. - Ja?
- Kommer du till jul? - Var bara glad att hon är här nu.
- Jesse och Cooper kommer till jul. - Vi vet inte att de kommer. Kanske.
Jag vet inte. Vilka är Jesse och Cooper?
- Mina bröder. De är tvillingar. - Hade Cat barn från innan?
Nej. Nej, de är mina.
- Med Carrie? - Ja. Förlåt...
De är tolv, vet du. Jag trodde att du visste det.
- Vad gör väl två till? - Ja, eller hur?
Föräldraskapet... Ibland tror jag att jag skulle behöva en manual.
Med tips i stil med "Säg alltid till dina barn att de har syskon"?
Det låter självklart när du säger det, men...
- Jag spårade upp Grace, förresten. - Vem är Grace?
Varför skulle du göra det?
- Hej, mamma. - Hej.
- Hej. Välkommen. - Roligt att äntligen få träffa dig.
- Du är så vacker. - Tack.
På sistone har mitt förflutna hunnit ikapp mig chockartat.
Jag fick precis veta att jag ska bli morfar.
Pinsamt nog var min första tanke: "Fan! Jag kan inte vara så gammal."
Men jag kontrollräknade och det är jag.
Jag förlorade några år till kopiös drog och sprit-konsumtion.
Och 14 år med "Law och Order". Det är en bra serie.
Jag ser min vackra dotter och inser att 20 år gled mig ur händerna.
- Vem är pappan? - Zak på mitt studenthem.
Han är musiker. Och ett stort fan.
- Tror du han hjälper dig med barnet? - Du menar för att han är musiker?
- Den här är en bra person. - Vilken lättnad.
- Ni två då-är ni gifta? - Vi var det förut.
- Aldrig officiellt. - Jo, det var officiellt.
Kanske. Jag vet inte. Vi lever inte ihop längre.
Men ni driver farmen tillsammans?
- Jag trodde detta var en fårfarm. - Inte alls. Jag odlar lite tomater.
- Var har du hört det? - På nån skum fansajt.
De skriver att du har häckat i en studio och planerat din comeback.
Med "studio" menar du garaget där han sover, äter och ser på tv.
- Och passar Jackson. - Skriv dit och rätta dem.
Då kanske dina barn kan hitta korrekt information om dig.
Jag åker hem till London nästa vecka. Jag ska föda barnet där.
- Ska du ha barn? - Du ska bli morbror.
Coolt, va?
Du nämnde dina förlorade 20 år.
Jag har nog kastat bort de senaste 15 åren av mitt liv.
Många suveräna konserter på gång. Jupiter Moon spelar den 3 september.
Jag måste skriva in det i agendan för att missa skiten.
Och jag vet inte vad jag ska göra åt det.
Fast med tanke på ditt förflutna ska du nog inte ge goda råd.
Är en morfar normalt pappa också?
En morfar måste vara pappa. Man kan inte bli morfar utan att vara pappa.
Det är omöjligt.
Inga av de andra barnen i skolan har pappor som är morfar också.
Du vet att jag inte är gammal för att jag är morfar? Jag ska leva länge.
Du får egna barn och exfruar långt innan jag kilar vidare.
Luta dig bakåt. Jag ska skölja håret.
Vad gör man om man har kastat bort 15 år av sitt liv?
Först måste du reducera siffran. Räkna bort all tid-
- då du läste bra böcker, hade fina samtal och sov.
Då får du ner de bortkastade åren till typ tio.
Och allt under tio år är avdragsgillt.
Jag skojade. Jag mår fortfarande skit för allt jag gått miste om.
Men jag erkänner det bara för mig själv på natten.
Säkert därför som jag sover dåligt. Hoppas det hjälper. Förlåt.
Men det vore kanske bra att veta mer om detaljerna i din situation.
- Vill du verkligen...? - Annie!
Vill du verkligen veta detaljerna?
- Har du koll på salladen nu? - Ja.
- Ta det lugnt med olivoljan. - Min pojkvän och jag är barnlösa.
Ett medvetet val som vi gjorde när vi självbelåtet tänkte-
- att föräldraskapet var en fälla att undvika.
Men det berodde på mer än det. Min pappa dog när Ros var tolv.
Vi hade redan förlorat vår mamma, så det var bara vi två.
När min kille och jag flyttade ihop hade jag redan varit förälder.
Trodde jag i alla fall.
Och nu, irriterande förutsägbart, har jag börjat längta efter barn-
- av alla vanliga skäl, som att få känna villkorslös kärlek.
I motsats till otydlig villkorad tillgivenhet.
- Sno på! Ingen tryffelolja på min! - Ja, jag kommer.
Droppa på det.
Jag fantiserar om att sitta uppe på natten med min tonårsdotter-
- och hjälpa henne bearbeta sin förskräckliga sexdebut.
Låter det galet?
I fjol försökte jag ta upp barnfrågan igen med min pojkvän-
-och han bara dödar diskussionen.
Tenk om jag spränger hela mitt liv och får ett barn själv.
Sen inser jag plötsligt hur jävla korkat det är. Det kan jag inte.
- Bridget fick ett barn själv. - Hon är världens deppigaste person.
Jag beklagar din längtan och önskar att jag visste vad jag skulle säga.
Det är nog en klen tröst, men jag har satt många barn till världen.
De flesta av dem påminner mig om hur jag bränt det som pappa.
Ibland ser mitt liv ut som en evig räcka av-
- att glo ansvaret rakt in i ögonen och sen springa åt andra hållet.
Så om andan faller på...
Hur vet du ens om Grace?
Du sa det till mamma när ni var kära och tog ecstasy eller nåt.
Jag inser att det är ett oförlåtligt kapitel i mitt liv-
- men jag hoppas att jag inte blir bedömd bara på det, okej?
- Jag kör nu. Kom. - Jag försöker göra ett bättre jobb.
Det borde inte vara så svårt.
Var nu rädd om dig och gör som doktorn säger-
- och ta dina prenatalvitaminer och allt sånt. Ge mig en kram.
- Lizzie. - Ja?
Tack för att du kom. Jag önskar att det hade varit roligare.
Det är okej.
- Hej då, Tucker. - Hej.
Är det skumt att säga att jag avundas dina egoistiska impulser?
Varje gång jag står inför ett oansvarigt begär-
-så blir jag rädd och låter bli.
Jag väntade mig att bli belönad för att jag var så klok.
- Duncan? Kan vi prata? - Vad har jag gjort?
Nej, inget. Det är bara... jag läste din blogg.
Nån vill ha extra kredd.
- Du är rätt glad i Tucker Crowe. - Skyldig.
Tv har alltid varit min älskarinna, men Tucker är min...
- Din fru? - Analogin haltar.
Sen letade jag hela kvällen efter nånstans att streama "Juliet, Naked".
Hon är svårfångad.
Gud, där är min buss. Ledsen.
Gina!
- "We're in trouble". - Va?
Låten heter "We're in trouble".
Det är skumt att säga allt det här till en främling eller vad du är.
Jag har skrivit saker som jag aldrig sagt högt till nån.
Det är inget bra tecken, va?
Jag har inte sagt nåt till min kille om vår mejlaffär.
Det känns som svek.
Jävlar. Radera mitt sista mejl. Jag vet inte var det kom ifrån.
Svek? Det är så dramatiskt. Ignorera.
Ledsen. För sent. Jag öppnade det. Jag läste det.
Och jag älskade det.
Och med "mött" förmodar jag att vi pratar om mer än att bara mötas?
Ja. Lite mer än det.
Har du legat med henne?
Vem är hon? Vem ligger du med?
Jag hade inte använt progressiv presens.
"Vem har du legat med?" är en rimligare fråga.
Ännu bättre: "Med vem ägde denna kanske enstaka händelse"...
Herregud, Duncan! Håll bara käften och säg det!
Gina är... Hon är en ny lärare och en kollega på jobbet.
Så klart. Säg inget-det bara hände?
Inte precis. Vi typ bara klickade, antar jag.
Jag spelade "Juliet, Naked" för henne.
Varför berättar du det?
För att du frågade. Och jag tänkte att det är bäst att vara ärlig.
Och om jag är ärlig så mår jag bättre.
Jag tror att du hade känt exakt likadant i mitt ställe.
Jag skulle aldrig vara ärlig om otrohet för att må bättre.
- Hur vet jag då om du är otrogen? - För att jag hade aldrig varit det.
Bhunalamm och kormakyckling.
- Lammet är mitt. - Smaklig måltid.
Jag har verkligen klantat mig, va?
Det var det jag tänkte.
Får jag fråga... Tror du att det finns en väg tillbaka för mig?
För just nu tror jag att det är ditåt jag lutar.
Annie, lugn. Vi ska inte ta ner dem.
Jag vet. Jag river inte sönder dem.
Gud. Fan. Det här gör bara att det känns så verkligt.
Det är verkligt, Duncan.
Jag vet. Jag menar bara att det finns så mycket historia i det här rummet.
Det känns som om vi har för bråttom.
Och det regnar. Du vet att det inte får bli blött.
- Du har Simons bil. - Jo, men jag måste gå till bilen.
Jag menar, papp och vatten...
- Jag har inte rätt kartonger för det. - Kan vi göra det snart, snälla?
Pillrigt... Jag har den, jag har den.
- Jag får inte av den. - Behåll den bara. Behåll den.
Okej, visst. Krama inte tillbaks.
Det här är tydligen rätt ögonblick. för äntligen dra åt helvete härifrån.
- Vad? Varför inte? - Nej, inget.
Jag har museet och huset och dig här. Jag kan inte bara...
Jag är ingen ursäkt. Jag kan ta vara på mig. Jag är inte tolv år längre.
- Vill du dansa? - Ledsen, jag är lesbisk.
Nej, brudar säger det när de inte vill ta med mig hem.
Jag var gay innan du dansade för oss.
- Du då? Gillar du män? - Ja, vissa män.
- Noterat. Jag går vidare. - Det var oförskämt.
Tänk dig de rörelserna i sängen. Han är väldigt vig.
- Du behöver ett rejält knull, va? - Tror du?
Ser man på... Det förklarar det. Du är redan kär i nån, va?
- Få höra. Vem är det? - Det är ingen. Det är bara...
- Jag har mött nån på internet. - Jag älskar det! Internet.
Gud, du har äntligen blivit modern. Vilken sajt? En för smarta säkert.
- FånigasteHistorierna.com? - Duncans sajt.
En ny Tucker Crowe-loser? Jisses, Annie, du är inte klok.
Nej, det är konstigare än så. Det är faktiskt Tucker Crowe.
- Det är det inte alls. - Jag skojar inte.
- Duncans idol Tucker Crowe? - Han läste recensionen jag la upp.
Det är det där syndromet, va? När man blir kär i tillfångatagaren.
Vi är bara brevvänner. Vi var brevvänner.
Jag vet inte vad man ska kalla det. Vi mejlade fram och tillbaka.
Kärlekspar... Han är tillbaka.
- Dansa med honom. Roa dig. - Jag heter Barnsey.
- Hej, Barnsey. Jag heter Annie. - Kom, Annie. Jag ska lära dig.
- Det skadar inte att röra på sig. - Exakt. Kom.
- Nåt sånt. - Skämtar du? Jag gör inte det.
Stor nyhet. Jag kommer till London.
Barnet kom fem veckor för tidigt, så nu är jag officiellt morfar.
Med tanke på det osäkra läget har jag beslutat att vara där.
Demolåtarna gav nog med pengar så att Jackson kan följa med.
Så vi är i London i morgon.
Därför vill jag fråga det här:
Är vi okej som vi är? Eller vill du ses på en drink?
Vilket galet sammanträffande.
Jag ska till London i morgon för att träffa en gammal vän.
Så det är faktiskt bra tajming. Faktiskt.
Kan vi inte ses på på Tate Modern vid fem?
Mitt mobilnummer står nedan. Ring eller sms:a när som helst.
Och grattis, morfar.
- Är du okej? - Ja. Är du?
Se upp nu, för de kör på fel sida. De kan köra över dig.
Känner du dig inte jetlaggad? Du är okej? Bra.
Kan jag hjälpa dig?
Pappa! Pappa!
- Hallå? - Hej. Det är Tucker.
- Jag vill gärna höra din ursäkt. - Ja du, den är rätt bra...
Jag fick en hjärtinfarkt. Den var lindrig, men...
- Det räckte. - Menar du allvar?
Är du okej? Vad kan jag göra?
Kan jag locka dig till University College Hospital, kardiologen?
Självklart. Javisst.
- Förlåt.-Ska jag köpa med nåt? - Nej. Jo, kanske nåt att läsa.
- Är Jackson okej? Är han hos dig? - Han är okej, han har det bra. Tack.
Hej.
Hej. Du måste vara Annie.
- Kom in. Jag borde resa mig, men... - Nej, snälla du. Herrejösses.
Hur är det?
Hej.
Förlåt, jag blir helt mållös. Det är mycket lättare i skrift.
Vi kan ju ta fram våra mobiler och skriva till varandra-
-men wifin här är urusel.
- Jag köpte... - Jag skulle inte ha sagt det.
- Det är ingenting, jag lovar. - Tack. Tack.
Det är om transatlantisk brevväxling och vänskap, helt utan omsvep.
Jag tror jag har sett filmen.
- Fast inget tvång att läsa den. - Tvång är ett val, inte sant?
- Tack. - Hur mår du?
- Jag fick en angioplastik. - Oj. Vad är en angioplastik?
De sticker in ballonger i dig och blåser upp dem.
- Ballonger? Det låter helt galet. - Jackson, det här är Annie.
- Hej, Annie. - Kul att träffa dig, Jackson.
- Jag måste byta er kateter, mr Crowe. - Var ska den där in?
- Ska vi gå och äta nåt? - Ja, jättegärna.
Vi kommer sen.
Hur var resan hit då? Tittade du på nåt?
Dora. Ger skumpiga flygningar människor hjärtinfarkter?
Ja, jag tror att det nog kan bidra faktiskt.
Din pappa var nog bara lite nervös.
Då skulle väl fler människor få hjärtinfarkter på flygplan?
Det är sant.
- Vill du ha en tugga? - Visst. Tack.
Han ligger på neonatalintensiven? Vad väger han?
- I går typ 2,2 skålpund eller nåt. - Kilo, Zak. Annars vore han död.
- Det var bättre. Du då, hur mår du? - Bra. Hur mår du?
- Jag är okej. - Hej, lille man!
Annie, hälsa på min dotter Lizzie. - Lizzie, Annie.-Och här är Zak.
- Den alla pratar om-pappan. - Grattis till er son. Är han okej?
Ja, Dexter mår bra. Han väger 2,2 kilo.
Annie är min engelska vän. Vi skulle ha setts i går, men det gick inte.
- Vi känner inte ens varandra. - Vi känner varandra.
- Vi möttes på en sajt. - Inte en sån sajt.
Det var ett musikforum.
Jag ska gå. Det var kul att träffas. Hoppas det går bra för er lille son.
Jag vill prata med dig... - Cooper! Jesse! Vad gör ni här?
Det är mina söner Cooper och Jesse. Kom hit och ge farsan en kram.
Se på dig. Du är så lång. Wow. - Kolla på dig. Vad snygg du är!
Gissa vad. Det här är er syster Lizzie.
Det här är Cooper och Jesse. Jag vet, halvsyster.
Cooper är den långe. Jesse är också den långe.
Hur hittade ni mig? Hur kom ni hit?
- Hur kom ni hit? - Vi flög.
- Jag ringde Carrie. - Ringde du Carrie? Nej...
Vi trodde att du skulle dö och ville träffa dina barn som du aldrig mött.
Även om jag skulle dö... Två sekunder. Vi måste prata. Vänta.
- Vad händer? - Hej, Carrie. Jag överlever.
Doktorn sa att jag var genial som fick hjärtinfarkten på sjukhuset.
- Ända hit och så är du okej? - Ja, tyvärr.
- 10 000 dollar. Perfekt. - Vad då, 10 000 dollar?
De skulle inte flyga turistklass för att se sin biologiske far dö.
- Vi är okej, tackar som frågar... - Du gav mig inte ens två sekunder.
Hur är det? Hur är det med...? Vad heter er styvfar?
- Hur är det med Doug? - Bra. Han tränar till ett triatlon.
- Träning är en trigger för dig. - Inte en trigger, men...
Där är han. Tucker. Det blev ingen bra start på Londonbesöket.
- Hej, älskling. - Hej, mamma.
Det luktar illa här, Tucker. Behöver du tvättas?
Natalie, det här är min vän Annie. - Annie, mitt ex Natalie. Och Mark.
Natalie och Carrie, ni två har träffats, va? Ja, jävlar, just det.
- Jag ringde också Grace. - Vad är det med dig?
- Vem är Grace? - Hon är din dotter.
Det har pågått länge nog.
- Att du låtsas att vi inte finns. - Jag kom ända hit för att träffa dig.
- Det är oklart. - Jag kan gå i god för honom.
- Det var en ren tillfällighet... - Men ändå.
Jag flög 550 mil för att träffa dig!
- Lika gnetig som när vi skildes. - Jag förklarar skälet...
Pappa!
Martyren tar av sin dyrbara tid för att möta sitt barnbarn första gången.
Jag är inte martyr, men jag flög ända hit för att träffa dig och barnet.
- Nu står vi runt din sjukhussäng. - Så jag planerade en hjärtinfarkt?
- Kanske. Omedvetet. - Jag har haft tre, alla oplanerade.
Han gjorde ingen stor grej av dem.
- Jag bjöd inte hit nån av er, okej? - Det är exakt det jag menar!
- Var inte så känslig. - Vi är till besvär. Du hatar oss.
Jag hatar er inte, det sa jag inte. Men jag känner mig belägrad här.
Om du älskade oss hade du velat att vi lärde känna våra syskon.
- Vad ska jag göra? Fixa en utflykt? - Hålla kontakten som en normal pappa.
Det här är ingen normal situation. För guds skull!
- Pappa! - Jackson, sluta! Okej?
- Jackson, förlåt. - Doktorn sa att du behöver vila.
- Zak. Spela låten som du pratade om. - Min låt?
- Nej, han vill byta samtalsämne. - Jackson vill jättegärna höra den.
Jag ber dig. Spela låten. Nej, spela låten nu.
Jag går ut.
Är du okej? Det är rätt galet där inne, va?
Vems mamma är du nu igen?
Jag är ingens mamma.
- Det var kul att träffa dig. - Detsamma.
- Hej då, Annie. - Hej.
- Hallå? - Tack för att du svarade.
- Jag är skyldig dig en ursäkt. - Det var dumt av mig att komma.
- Jag vet inte hur jag tänkte. - Det var snällt av dig att komma.
Ett stort problem med att sabba den första halvan av sitt liv är-
- att man inte kan trycka på "nollställ".
Jag kan inte börja om på noll.
Och jag undrar-kan vi prova det här en gång till igen i morgon?
Är dina extjejer kvar? De var jättetrevliga.
- Alla har gått. - Hey.
Alla utom Jackson. Säger Jackson. Här är han. Han vill prata med dig.
Hej, Annie. Nu vet jag vad en kateter är.
Vet du, ärligt talat-
- så hoppades jag att du skulle bjuda in Jackson och mig till Sandcliff.
Sandcliff? Jisses! Varför?
Vi kollade det på nätet. Det såg ut som ett bra återhämtningsställe.
- Och jag vill gottgöra dig för i går. - Genom att bjuda in dig själv?
- Din familj då? - Killarna flyger hem.
Och Lizzie behöver vila.
Jag vet inte om jag kan vårda dig eller ballongspränga dig om nåt...
- Det är väl lite bryskt? - Förlåt. Det lät lite opassande.
Men du vet vad jag menar. Och vore det kul för Jackson?
- Det är inget kul ställe. - Har du kvar det där hajögat?
- Ja. - Där har du en lyckad eftermiddag.
- Har du ett hajöga? - Skulle det intressera dig?
Ja, jag älskar hajar! Kolla min rygga.
Waterloo Station, Jackson. Londons mest berömda ställe.
Om man gillar Kinks.
Är vi framme snart? Jag är jättekissnödig.
Här, Jackson. Det är här borta.
- Varsågod, kompis. - Kan du stanna?
- Javisst. - Kan du stänga dörren?
- Är allt okej? - Ja då. Allt är bra här inne.
Glöm inte tvätta händerna. Visa henne hur duktig du är.
Wow. Det här stället är fint.
Tjusigt ställe.
Tucker, är du...?
Tucker! Du är inte där nere, va?
För jag måste förklara det här. Gud, förlåt. Jag kan förklara det.
"Maxwells-89"? "Bar Astro, Düsseldorf"?
- Spelade jag i Düsseldorf? - Det är inte som det ser ut.
Det där är jag i min skolas schackklubb.
Verkligen? Jag kan förklara. Jag vet att det ser skumt ut.
Minns du recensionen på sajten? Han med den överdrivna recensionen?
- Du kallade honom tragisk bloggare. - Duncan nånting?
Herregud. Om han visste att du vet vad han heter...
- Den där killen är "Killen". - Så det var dina 15 år med...
Ja, ja, ja! Bingo! Just det! Och det här är hans rum.
Helgedom. Templet. Där han bor och dyrkar dig.
- Jag och han. - Jag hörde om dig genom honom.
Finns det nåt bättre sätt att hämnas på ditt ex?
Än att ta hit mig och visa upp mig i Sandcliff som en trofé?
Jag känner mig lite billig och utnyttjad.
Det är en jätteintressant teori.
- Men det var din idé att komma hit. - Det är sant.
Jag känner inte så här för dig. Jag har varit här två gånger på fem år.
Jag försöker inte fånga dig eller...
typ halshugga dig eller så.
- Jag kan inte svara nu, så säg nåt. - Duncan, det är jag. Ring mig.
Det är jätteviktigt. Ring tillbaka.
- Åh, jävlar... Jävlar. - Vad är det?
Annie är nere på stranden.
Jävlar. Ja, hon såg mig. Det är bäst att jag går ner.
Om jag ignorerar henne blir hon knäckt. Jag kommer strax. Okej?
Annie!
- Hej. - Fick du mina meddelanden?
- Hur har du haft det? - Bra.
- Du ser fräsch ut. - Vi måste prata om nåt. Jag ringde.
Jag har börjat träna. FitBit. Jag har börjat jogga, sen får vi se.
- Minns du recensionen som jag skrev? - Ja...
Jag överreagerade, Annie. Inte det bästa jag gjort.
- Några dar efter det... - Du hade inte helt fel, förresten.
Det lät negativt, men "20th Call of the Day" är sentimental.
- Sen hände jättekonstiga saker... - Vem är han? Har du en man med dig?
- Det var det jag ville prata om. - Helt okej.-Hej. Fint strandväder.
- Fan! - Va? Är allt bra?
Är du här med Annie?
Och bygger sandslott med din son? Det var oundvikligt. Det är lugnt.
- Att vi skulle springa på varandra. - Gina är här.
- Det här är Duncan. - Duncan Thompson.
Tucker Crowe.
Det var det jag försökte säga.
Jag är Stevie jävla Wonder. Vem vill du vara?
Eartha jävla Kitt? Vi är alla nån. Jävligt moget, Annie.
- Gina väntar, så jag får nog... - Jag försökte förklara innan du...
Gina!
- Wow! - Jag försökte förklara.
Hon får gärna skämma ut sig i stan med en som kan vara hennes pappa.
Det är hennes ensak. Men håna mig genom att dra in Tucker i det...?
- Det är bara pinsamt. - Hon försökte bara reta dig.
Jag vet att han inte har nån son.
Det ryktades om en dotter med en svensk prinsessa.
- Men inget prat på nätet om en son. - Såg han ut som Tucker Crowe?
Herregud, nej.
Inte helt.
Fan.
Jag ska ta en dusch. Jävlar.
"tumörer stora som äpplen, ägg eller pestbölder."
"Pesten härjade i Avignon i sex till åtta veckor-"
"-och de sjukas andedräkten"...
- Jag är inte säker på det här. - Kom igen.
Är du säker? Tycker du det är roligt?
"Först mot slutet av pesten vågade de skära upp de hårda bölderna."
- "När varet rann ut ur dem"... - Nu räcker det.
- Vad är "bölder"? - En slags finnar.
Ta den vita påsen med snäckor, så fixar vi färg och målar dem.
- Låter det bra? - Visst.
Hemskt ledsen. Jag har inget som är roligt för barn i huset.
Du är suverän med honom. Varför inte skaffa en egen?
- Jag vet inte var jag skulle börja. - Du kan räkna ut var du ska börja.
Jaså, Familjerådgivaren?
Ja, du ska nog inte följa mina råd.
Vad är grejen med Grace?
- Vad menar du? - Varför stör bara hennes namn dig?
Det stör mig inte. Jag har... Jag har aldrig ens träffat henne.
- Hur är det möjligt? - Nån står där...
- Du undviker frågan. - Nej, det står nån utanför fönstret.
- Vill du komma in? - Ja tack.
- Hej igen. - Hejsan.
Det är möjligt att jag kanske är skyldig dig en ursäkt.
När vet du det säkert?
Det slog mig att du inte har nån anledning att hävda-
- att du är... han... om du inte är... han.
- Alltid en början. - Men jag kan inte vara säker.
- Jag har ett pass. - Det vore kanon.
Amerika.
Verkligen?
- Ja, allt verkar vara i sin ordning. - Tack och lov.
Det där lät lite beskäftigt.
Kan du inte äta med oss?
- Och umgås. - Ja, ja. Det gör jag gärna.
Jag utvecklar en kurs om 1970-talets amerikanska independentfilmer-
-och Nathanael West.
Jag älskar "Gräshopporna" och "Fru Hjärtesorg".
- Varför är du i England, unge man? - Min syster fick ett barn.
Nämen. Grattis, morbror. Har du fler syskon?
- Vad? - Det är okej. Säg det.
Tre.-Eller har jag fyra?
De bor inte hos mig. De har olika mammor.
Och ingen av dem är medlem av den svenska kungafamiljen.
Ja, jag var skeptisk till just den teorin.
- Utställningen rullar på bra. - Nervös?
Annie har säkert sagt det, men jag älskar din musik.
Premiär tisdag kväll. Ni är välkomna. Du med, Jackson.
Jag kan utan att överdriva säga att jag är nåt av en världsexpert.
En världsexpert? Jag har läst din blogg. Det är...
- Du kan säga var jag har haft fel. - Var ska jag börja?
Jag förstår varför du säger det, men jag vet rätt mycket om dig.
Okej, du ska få ett exempel.
Jag vet till exempel att hela refrängen i "Lies You Breathe"-
- är ett telefonsvararmeddelande från Julies exkille Michael Posey.
- Jag kommer inte ihåg den texten. - Det var i er smekmånadsfas.
Med febriga kyssar och fula ord
- Han är bara ett fan och harmlös. - Men Michael Posey? Hur vet du...?
- Är det fortfarande känsligt? - Vad är känsligt?
Hela... Julie Beatty-affären.
- Det är för personligt. - Det är så länge sen.
Är det? Okej, förlåt då. Du var förkrossad efteråt.
Och du ska veta att ur den döden sprang ett stort mästerverk.
- Gud! - Ett ord jag inte säger lättvindigt.
Jag har varit snäll, men det är tydligt att du inte vet ett skit.
- Kom överens om att ni är oense. - Är jag ett fan? Skyldig!
Är jag lite övernitisk i mitt sökande efter sanningen?
Sanningen? Om du inte fattar att "Juliet" är en skitplatta...
Säg inte så.
- Du vet ingenting om sanningen. - Fler än jag ser dig som ett geni.
Okej, kanske var min recension av dina demolåtar inte helt korrekt.
Men originalalbumet... Har du nån aning om hur mycket det berör oss?
Hur mycket det har betytt för mig hela livet?
Sluta! Det är inte mödan värt.
Det är det för mig.
Jag ska gå. Det här känns som ett misstag.
En sista sak bara...
Jag tror att människor som du med äkta talang inte uppskattar det-
-för det faller sig naturligt för er.
Och vi uppskattar aldrig saker som vi...
som är lätta.
Men jag uppskattar det albumet mer än nåt annat jag har hört.
Inte för att det är perfekt, utan för vad det betyder för mig.
Jag skiter i vad det betyder för dig.
Konst är inte för konstnärerna. Lika lite som vatten är för rörmokarna.
Men tack ska ni ha. Jag har haft jätte, jättetrevligt.
Jag avslutade inte ens min sista konsert.
Jag spelade på klubben The Pit.
Mellan seten gick jag på toaletten.
Och då kommer mitt ex in genom dörren. Julie.
Hon håller i ett barn.
Och jag betedde mig helt förvirrat.
Som om inte en miljon pers hade ringt och sagt till mig att hon var gravid.
Som om hennes bror inte hade förbannat mig när barnet föddes.
Men hon höll fram den lilla flickan och sa: "Vill du inte se henne?"
- Grace? - Ja. Grace.
Och jag såg på henne.
Och sen sa Julie nåt som jag inte hörde.
Hon sa nåt om nappflaskan eller att hon glömt sin väska.
Jag trodde att hon lämnade barnet hos mig.
Och jag fick panik. Och jag ville följa efter henne.
Men jag trodde inte att jag kunde gå in på klubben med barnet.
Med alla människor där ute.
Så jag la ner Grace.
Och sen gick jag ut.
Jag gick ut på parkeringen och hörde hur alla ropade efter mig.
Men jag gick inte in igen.
Och efter det kunde jag inte spela nån av de låtarna mer.
Jag kunde inte spela de banala, självömkande låtarna om-
- hur Julie hade krossat mitt hjärta. De var ett skämt.
Innan jag visste ordet av hade 20 år gått och en läkare räckte mig...
Jackson.
Jag håller i honom och jag ser på honom.
Och jag vet att den här pojken är min sista chans.
Det är mycket press för en liten kille.
- Alla de andra hatar mig så mycket. - De hatar dig inte.
De är arga på dig. De är ilskna. Det är skillnad.
Vet du vad jag hade gjort för att ha ett par ilskna barn?
- Hej. Är det här Grace? - Det är jag.
- Det här är Tucker Crowe. - Okej. Och det här är om...?
Jag tror att Lizzie spårade upp dig. Va?
- Vem? - Min andra dotter Lizzie.
Jag är på jobbet. Varför ringer du mig?
Förlåt. Fick du inte ett samtal från en som hette Lizzie?
Det fick jag.
Förlåt att jag ringer dig helt oväntat, men...
Som jag sa till henne så har jag redan en pappa.
Ja, okej. Jovisst. Nej, jag förstår.
Men när du säger det, menar du då biologiskt eller...?
Vad skulle skillnaden vara?
Ja, okej. Javisst, visst.
Lycka till med det du vill lösa, men det blir utan min hjälp.
Ja. Absolut. Jag förstår.
Tack.
SOMMAREN-64
- Utställningen var borgmästarens idé. - Och jag donerade Stones-affischen.
Bara Bill Wyman signerade den. Mick och Keith gick rakt förbi mig.
- Jäkla musiker. - De var antagligen stenade.
Tucker är en jäkla musiker.
Han är stor.
- Har jag hört om dig? Tucker...? - Tucker Crowe?!
- Har du hört om honom? - Nej. Det är en ära att träffa dig.
- Vad dricker du, Tucker Crowe? - Ett glas vatten.
Jag ger inte en berömd amerikansk rockstjärna vatten. Rött eller vitt?
- Jag är alkoholist. - Då smälter du in direkt. En öl då?
Du kan säkert klämma en kall öl. Jag hämtar en åt dig.
Jag tar vatten till dig.
- Jag är ledsen. - Nej, det här är otroligt.
- Annie, kan jag låna dig? - Är du okej?
Edna, det här är Annie. - Och, Annie, det här är Edna.
- Herrejösses! Är det verkligen du? - Ja, det är jag.
Jag älskar den bilden så mycket. Vad roligt.
Det där är min syster Kathleen. Hon har gått bort.
De två killarna hade vi mött tidigare på sommaren.
George. Han jobbade snabbt. Han ville ha lite kul.
Jag önskar att jag också hade velat det, men jag kämpade emot.
Jag tänkte: "Edna, det blir aldrig fel om du inte gör nåt."
"Det är saker man gör som gör att man hamnar i trubbel."
Nu är jag 84 år och har aldrig varit i trubbel under hela mitt jäkla liv.
Förbannat också.
- Ja, ja... Det är en fin utställning. - Tack.
Tucker? Jag... Ingen fara, det är dumt.
Vad?
Jag undrade om du kunde... om du kunde vara intresserad?
- Vad menar du? - Förlåt. Av mig.
Av dig? Hur?
Jag menar, antar jag...
Sexuellt.
- Vad menar du? Typ här? Nu? - Nej, jag menade...
- I framtiden. Senare. - Ja, jag är extremt intresserad.
- Jag ville bara ta upp det med dig. - I regel är jag kaxigare.
Men jag är inte lika självsäker efter infarkten...
Jag vill inte verka förmäten, men jag kollade upp det på nätet.
- Gjorde du? Vad stod det då? - Blir du andfådd i trappor?
- Jag får nog dra det tyngsta lasset. - Så har jag alltid gjort.
Mina damer och herrar.
Vi ska ta en paus-
- från den bandade delen av vår musikaliska resa tillbaka till 1964.
Som tur är så har vi hos oss i dag-
- en av de mest berömda skivartisterna från den tiden.
Han kom till Sandcliff bara för att besöka vår utställning.
Och han är alkoholist.
- Välkommen till klubben. - Förlåt, det var inte min idé.
- Det är en jättestor ära... - Tucker spelar inte i kväll.
- Jukeboxen pajade. - Tucker kom inte hit för det.
Det är en stor ära att presentera den flerfaldigt Grammybelönte...
medlemmen av Rock och Roll Hall of Fame...
Tucker Crew!
Crowe, faktiskt.
Jag är hemskt ledsen. Du behöver inte göra det. Jag är hemskt ledsen.
Är den här på?
Jag har inte fått nån Grammy och är inte med i Hall of Fame...
Jag var på Waterloo Station häromdan med en vän till mig.
Och det fick mig att tänka på en låt som jag älskar.
Jag skrev den inte, men jag önskar att jag hade gjort det.
Wow, jag är nervös.
Pappa?
- Pappa? - Kom igen. Det är läggdags.
Jag kräktes i soffan.
Okej, vänta.
- Åh nej! Åh, stackars liten. - Vad är det? Okej, okej, okej.
Kom. Jag är hemskt ledsen. Vad hände?
Går det bra?
- Varsågod. - Tack.
En kopp klokt te, som min pappa hade sagt.
Trevligt.
- Varför är det klokt? - För att det kan bota allt.
Har du huvudvärk går det till huvudet och har du magont direkt till magen.
- Om man får en hjärtinfarkt då? - Då går det direkt till hjärtat.
- När ska vi åka hem? - Snart.
Kan jag ringa mamma?
- Är det inte ens värt ett försök? - Det är inte så. Jag vill verkligen.
- Du krossar mitt hjärta. - Vad är det vi håller på med?
Jackson måste vara hos sin mamma och du måste vara hos Jackson.
Det har varit en underbar dröm, men du ska åka hem.
Och allt blir som innan du kom hit. Fast kassare.
Bästa avsnittet är 155, tror jag. Goku, Vegeta.
Det är en jättebra serie.
- Är den tecknad? - Ja.
- Jag och pappa ser den jämt. - Jag ser den inte så ofta.
- Vad har hänt? - Zak stack. Han flippade ut.
Åh, gumman. Kom här.
Jag är hemskt ledsen.
- Det tog inte så lång tid, va? - Jag hatar musiker.
Ge mig den här lille killen.
- Han är rätt snygg, va? - Ja. Se på de små händerna!
- Hej, Lizzie. - Hej, Annie.
- Grattis. Han är jättefin. - Tack.
- Vill du följa med in en stund? - Nej, jag ska åka. Men tack ändå.
- Hej då, Annie. - Du glömde din ryggsäck.
Och sköldpaddan.
- Okej. Jag ska lämna er ifred. - Är du säker?
Tack för att du kom. Morfar.
- Hon där. - Jag ser henne inte.
- Hon med läckert hår. Där. - Jag ser inte...
- Hon med läckert hår. - Ja, självklart.
- Hur kunde jag missa henne? - Visst är hon söt? Glo inte!
Hon bjöd ut mig. Otroligt, va? Hon är 100 % bekräftat, ja.
- Hon är guldstjärna, om du fattar. - Jag fattar inte vad du menar.
- Hej, Duncan. - Hej. Vilken trevlig överraskning.
Annie, lyssna på vad de spelar. Pappa älskade den. Minns du det?
Kan jag sätta mig?
Jag hörde om jobbet i Bristol. Ska det bli roligt?
- Jag beslutade att inte flytta dit. - Det är ju ett riktigt universitet.
Jag har beslutat att jag vill ha barn.
Med dig.
- Jag vill ha många barn. - Du tycker ju att barn är tråkiga.
Jag har aldrig mött mina. De är nog mycket mer intressanta än andras.
- Vi gjorde slut av en anledning. - En dum och larvig anledning.
Du låg med en annan för att hon reagerade rätt på ett album.
Vilket var dumt. Det är exakt det jag säger.
Jag har pådyvlat dig min löjliga skit i åratal.
Det är jätteviktigt för dig.
- Det gör dig till den du är. - Jag kan bli nån annan.
Det har inget att göra med att din idol kom hit och blev lite kär i mig?
Nej. Gud! Det där var sårande.
Kanske lite. Okej, jag vet inte. Han öppnade mina ögon.
Men nu ser mina öppna ögon på dig. Jag vill att du ska vara lycklig.
Jag är redo för oss att bli vuxna tillsammans.
- Är det inte det du vill? - Jag vill inte det längre.
Jag är ledsen. Det gör jag inte.
Kära Tucker. Jag fick dina mejl.
Grattis till ditt egna ställe. Förlåt att jag svarar först nu.
Jag har tagit itu med jättestora livsbeslut.
Jag har flyttat till London och passar här en väns väns hus-
- och jag har fått jobb på ett coolt, litet galleri.
Världen känns plötsligt full av möjligheter.
Jag har också funderat starkt på att skaffa barn själv.
Förra veckan samlade jag äntligen mod för att påbörja processen.
Hur som helst, ingenting är säkert, men jag klarar mig oavsett vad.
Otroligt att Lizzies son redan är ett år.
Hon måste vara jätteglad för att du kommer och hälsar på.
Om du vill smyga iväg på en fika så vore det jättekul att träffa dig.
Jag skulle bli överlycklig.
Hej. Förlåt min långa frånvaro.
Jag har bearbetat det som har hänt och formulerat en åsikt-
- med den noggrannhet och goda omdöme som det här kräver.
Jag talar så klart om att Tucker har ett nytt album.
Tucker Crowe lämnar gömstället
Tucker Crowe: Han lever (och frodas!) Tucker Crowes återuppstår
"So Where Was I?"-
- är första gången på 25 år som han släpper nytt material.
Vad är min dom? För att citera en annan recensent:
"Vad är det här för skit?"
Vi har en låt om njutningen i att läsa på eftermiddagen.
Vi har en låt om hemodlade gröna bönor.
I en trudelutt förklaras glädjen med att vara styvfar. Jag menar...
Kort sagt: vi har en tragedi.
En trummaskin på ett Tucker Crowe-album. Vad fan?
Ni kan fråga er, som jag gjorde, vad som fick Tucker-
- att spela in denna kletiga, blodlösa katastrof.
Jo, enligt vad som påstås så har Tucker funnit kärleken.
Och det säger jag er, vänner... Det passar honom inte.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2018
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB